Військова агресія РФ і активні воєнні дії дали потужний поштовх для розвитку в Україні напряму реабілітації, але війна виявила необхідність у розробці підходів до реабілітації військових травм, вважають учасники круглого столу, присвяченого актуальним проблемам медичної та психологічної реабілітації, що відбувся в агентстві “Інтерфакс-Україна” 5 вересня.
“Ми почали вибудовувати в Україні систему реабілітації з 2014 року, але сьогодні залишаються проблеми, які ще не вирішено. Система реабілітації залежить від багатьох речей, зокрема від грошей, адже реабілітація – це досить дорого”, – сказала виконавча директорка Української асоціації боротьби з інсультом (УАБІ), лікарка фізичної та реабілітаційної медицини Марина Гуляєва.
Гуляєва зазначила, що в “тих клініках, де немає мультидисциплінарних команд для реабілітації, реабілітація на низькому рівні, відсутність фахівців призводить до того, що гальмується процес і якість реабілітаційної допомоги”.
Коментуючи пакети з реабілітації, за якими Національна служба здоров’я України (НСЗУ) контактує клініки в рамках Програми медичних гарантій (ПМГ), експерт зазначила, що “більша частина пакета витрачається на пацієнта, який уже стабілізований, але питання гострої реабілітації зависло”.
“На жаль, буває так, що в інсультному блоці не передбачено наявність фізичного терапевта в штаті, але він є в реабілітаційному відділенні. Тому на гостру реабілітацію, де профілактуються основні ускладнення, персоналу не вистачає”, – сказала вона.
Гуляєва зазначила, що, зокрема, військових і пацієнтів із воєнними травмами також має оглянути спеціаліст із фізичної та реабілітаційної медицини, проте у військових шпиталях таких фахівців немає, тому цих пацієнтів консультують цивільні медики.
“Я думаю, що така медична допомога має розвиватися в рамках фінансування ЗСУ. Військові медики готові до співпраці, ми консультуємо військові шпиталі, приїжджаємо раз чи два на тиждень, приймаємо на реабілітаційний пакет, працюємо з ними”, – сказала вона.
При цьому Гуляєва зазначила, що підхід до реабілітації військових має враховувати мету реабілітації, яка залежить від тяжкості травм.
Гуляєва вважає, що для розвитку реабілітації військових необхідне рішення на державному рівні, “щоб запровадити у військових шпиталях ті посади (в напрямі реабілітації – ІФ), які було впроваджено у цивільній медицині”.
На думку Гуляєвої, окрім запровадження реабілітації у військову реабілітацію необхідно розвивати паліативну медицину, а також реабілітацію на амбулаторному рівні.
У свою чергу керівник реабілітаційного напряму медичної групи компаній ADONIS Вадим Керестей також зазначив, що старт для розвитку реабілітаційної медицини дала війна, але якщо “цивільна реабілітаційна медицина розвивається, то реабілітація у військових у шпиталях стоїть на місці”.
“На жаль, там катастрофічно бракує фахівців, не відкривають ставки для фізичних терапевтів, ерготерапевтів та інших фахівців, які входять до складу мультидисциплінарних команд. У військових шпиталях немає таких реабілітаційних команд, які могли б надавати якісну медичну допомогу саме для військових, котрі часто мають важкі політравми”, – сказав він.
Експерт наголосив, що “військові шпиталі переповнені пацієнтами з важкими травмами, але не вистачає фахівців”.
“Важливо, щоб військові впровадили посаду фізичних терапевтів у військових шпиталях. Можливо, ініціювати це міг би підкомітет ВР, який займається реабілітацією, щоб у військових структурах відкрили посади лікарів фізичної та реабілітаційної медицини”, – сказав Вадим Керестей.
Коментуючи розвиток реабілітації у військовій медицині, Керестей також наголосив на важливості цілей реабілітації.
“Терміни реабілітації – від кількох тижнів до кількох місяців, тому що в різних пацієнтів можуть бути різні цілі реабілітації. Для одних – це повернення до лав ЗСУ, для інших – бодай самообслуговування”, – сказав він.
Він також вважає, що нині в Україні “кваліфікованих лікарів фізичної та реабілітаційної медицини дуже мало, їх катастрофічно не вистачає”. Зокрема, за оцінкою Керестея, наразі в Києві є п’ять-шість реабілітаційних високоякісних реабілітаційних центрів, у яких можна надавати допомогу пацієнтам, починаючи з палат інтенсивної терапії, решта центрів у Києві можуть працювати тільки з уже стабілізованими пацієнтами, а в регіонах усе набагато гірше”.
“У реабілітації потрібне обладнання, але воно не головне. Важливо, щоб у відділенні були фахівці: психологи, ерготерапевти, фізичні терапевти, їхні помічники”, – сказав він.
Водночас завідувач відділення фізичної та медичної реабілітації КНП “Київська міська лікарня №6” Єгор Прокопович зазначив, що в цій клініці достатньо фахівців необхідного профілю. При цьому через війну лікарня приймає на лікування також військових.
“До березня 2022 року наша лікарня приймала (на реабілітацію – ІФ) лише пацієнтів з інсультом і на реабілітацію за ортопедичним пакетом. З березня лікарню внесено до переліку лікарень, які надають реабілітацію військовим, і нам довелося дещо перебудувати в нашій роботі. Наприклад, ми не знали, що в реабілітації можуть призначатися наркотичні анальгетики, що можуть бути пацієнти з колостомами, з поєднаними травмами, що вони можуть мати ускладнення, яких ми в реабілітації і не передбачали. Довелося навчитися лікувати в реабілітації і пневмонії, і цистити, й уретрити, й багато чого”, – сказав він.
Прокопович зазначив, що до війни у відділенні були переважно “пацієнти віком 50+, а зараз це молоді пацієнти з важкими травмами”.
Експерт також наголосив на відсутності “пакета НСЗУ щодо військової реабілітації”.
“Ми їх кодуємо як звичайних неврологічних пацієнтів, і від початку війни ми поки що від НСЗУ жодного роз’яснення не отримали стосовно військових”, – сказав він.
“Ми бачимо великий поштовх у сфері реабілітації, але є практичні проблеми. Наприклад, це переведення пацієнта від нас до іншого медзакладу, будівельних нормативів чи обладнання. Наприклад, зараз нам потрібно для реабілітації військових два апарати, один із них коштує близько EUR10 тис., другий – EUR14 тис.”, – сказав він.
Зі свого боку, коментуючи питання психологічної реабілітації у воєнний час, лікар-психіатр та психотерапевт Євген Воронков зазначив, що “не всі хворі на ПТСР, але ПТСР і комплексним ПТСР страждає багато людей”.
“Потрібно відрізняти ПТСР в учасників бойових дій і в цивільного населення, яке постраждало від наслідків окупації, насильства, бомбардувань. У багатьох випадках люди звертаються до загальної психіатричної служби, але це такий рівень розладів, до якого не пристосовані насправді ніякі психіатричні служби”, – сказав він.
При цьому, на думку Воронкова, психіатрична освіта наразі орієнтована на терапію важких психічних захворювань, а не терапію станів, “які потребують індивідуального та тривалого, але переважно психотерапевтичного ведення з певним медикаментозним компонентом і фармакологічною підтримкою”.
Воронков вважає, що в Україні є фахівці, які можуть кваліфіковано працювати з людиною в умовах війни у психітерапевтичному плані, зокрема в напрямі ПТСР, “але вони підготовлені не в держструктурах, вони готуються в рамках міжнародних проєктів, більшість із них працюють індивідуально або в маленьких командах”.
“Деякі з наших психотерапевтів працюють із тими, хто повернувся з полону, дістав тяжких травм. Але це одиниці з терапевтів, кого залучають до роботи. Є проблема у підготовці військових психологів чи лікарів-психологів”, – сказав він.
Експерт наголосив, що психологічна реабілітація пацієнтів у воєнний час потребує концептуальної розробки, оскільки “це нова ситуація в такому масовому плані, їй лише півроку”.
“Не зрозуміла ні структура, ні особливості цих пацієнтів. Є лише загальне розуміння, що з цим робити. І зрозуміло, що треба відрізняти пацієнтів: одна справа – ті, хто був в окупації, інша – військові, третя – діти, вимушені переселенці тощо. Це буде великий комплекс, до якого, я вважаю, психіатрична служба не готова”, – сказав він.
Крім того, Воронков зазначив, що “системних досліджень військових на ПТСР немає”.
“Для таких досліджень потрібен пул пацієнтів, до того ж ПТСР не виникає відразу, це відкладений синдром. Сплеск ПТСР може проявитися в найбільш реальних формах через кілька місяців після травматичних ситуацій. Іноді це тижні, але частіше через місяці ми можемо побачити сформований конкретний ПТСР. З такими пацієнтами працювати складно, це дуже важкий контингент не лише для реабілітації, а й для лікування у гострому стані”, – сказав він.
При цьому Воронков зазначив, що напрацювання, зроблені іноземними фахівцями під час локальних воєнних конфліктів минулих років, в Україні можуть виявитися неефективними, оскільки “треба враховувати величезні транскультуральні відмінності, у психології транскультуральний аспект дуже важливий”.
“Важкий ПТСР – це дуже серйозне захворювання. Лікарі не пристосовані до роботи в таких умовах, підготувати таких фахівців заздалегідь неможливо”, – сказав він.
У свою чергу завідувач кафедри нефрології та нирково-замісної терапії Національного університету охорони здоров’я професор Дмитро Іванов зазначив, що Українська асоціація нефрологів, керуючись міжнародним досвідом, підготувала рекомендації щодо реабілітації за спеціальністю “нефрологія”.
“Вони спиралися на світовий досвід, тому що є воєнні конфлікти і є масив інформації для формування рекомендацій”, – сказав він.
При цьому, за словами Іванова, з майже 10 тис. українців, які на початок війни перебували на діалізі, близько 600 виїхали до країн ЄС.
АДОНИС, Воронков, Гуляєва, ИВАНОВ, КЕРЕСТЕЙ, МЕДИЦИНА, НСЗУ, Прокопович, РЕАБІЛІТАЦІЯ, уаби
Підміну фотографії, відомої як «Лев, що ричить», виявив працівник готелю Château Laurier, який знаходиться в столиці Канади Оттаві. Він зауважив, що рамка зображення не поєднувалася з тими, що були в інших робіт фотографа Юсуфа Карша, які були представлені в тій же кімнаті. Після внутрішнього розслідування готель встановив, що фотографію замінили копією оригіналу. При цьому неясно, як давно це сталося, і як довго на загальних оглядах знаходилася підробка.
«Ми глибоко засмучені цим безсоромним вчинком. Готель дуже пишається тим, що є домом для чудової колекції Карша», – заявила головний менеджер готелю Женев’єв Дюма.
Справу передали до поліції Оттави, яка розпочала розслідування.
«Ливу, що гарчить» Карш зняв відразу після виступу британського прем’єра перед парламентом Канади. Це одна з найзнаменитіших фотографій Черчілля. На ній він зображений на Парламентському пагорбі за кілька хвилин після того, як Карш, як відомо, вийняв сигару з його рота.
«Я тримав перед ним попільничку, але він не хотів її викидати… Я зачекав; він продовжував енергійно жувати сигару. Я зачекав. Потім я зробив крок уперед і без роздумів, але з надзвичайною повагою сказав: «Прошу вибачення, сер», і витягнув сигару в нього з рота», – згадував Карш. Коли він повернувся до фотоапарата, Черчілль дивився на фотографа «настільки войовничо, ніби міг роздерти мене». Саме в цей момент і було зроблено відоме фото.
Карш, який помер у 2002 році, вважається одним із найзнаменитіших портретних фотографів 20 століття. Героями його робіт ставали такі особи, як королева Єлизавета II, Нельсон Мандела, Мартін Лютер Кінг, Фідель Кастро, Мухаммед Алі, Енді Уорхол та інші.
Для деяких людей вживання вина – стиль життя, мистецтво, культура. Проте, варто визнати, гарне вино – зовсім не дешеве насолоду. Великий рітейлер вин з Великобританії Majestic Wine зробив своїм клієнтам привабливу пропозицію: компанія готова рік безкоштовно надавати вино тим покупцям, які знайдуть ідеальні локації для нових магазинів.
У Majestic Wine в даний час 201 магазин по всій Великій Британії. При цьому метою компанії на найближче майбутнє відкрити ще 76.
«Ми закликаємо любителів вина з Великобританії допомогти нам знайти місця, щоб ми могли запропонувати людям більше закладів, де вони можуть куштувати та відкривати для себе нові вина, пиво та інші спиртні напої з рекомендаціями від наших експертів», – заявив директор компанії Джон Коллі.
Majestic Wine у серпні відкрили нові магазини у містах Хейвордс-Хіт та Годалмінг.
Джон Коллі додав, що незважаючи на зростання популярності онлайн-покупок під час пандемії COVID-19, покупці люблять вибирати вино наживо, радячись з експертами та дегустуючи напої.
Відоме фото колишнього прем’єр-міністра Великобританії Уїнстона Черчілля, зроблене в 1941 році, викрали з канадського готелю, залишивши на його місці підробку.
Україна в січні-серпні 2022 року експортувала 265,5 тис. тонн м’яса та субпродуктів птиці, що всього на 9,9% менше від показника за аналогічний період 2021 року, повідомила асоціація “Союз птахівників України” на сайті.
При цьому наголошується, що в грошовому еквіваленті експорт цієї продукції за вказаний період зріс на 32,8% – до $589,2 млн. Таке збільшення експортної виручки стало можливим завдяки зростанню цін на традиційно експортних ринках української продукції, зокрема країн ЄС та Близького Сходу. .
Найбільшими імпортерами м’яса та їстівних субпродуктів птиці з України у серпні 2022 року були Саудівська Аравія (24%), Нідерланди (16%) та Словаччина (10%). Ці країни за підсумками січня-липня стали найбільшими споживачами українського м’яса птиці.
У той же час імпорт м’яса птиці в Україну за цей же період становив 49,7 тис. тонн, що на 36% менше, ніж за аналогічний період 2021 року. Весь обсяг надійшов із країн ЄС, переважно з Польщі.
З початку війни в Україні закрилося близько 7 тис. ресторанів та кафе, відкрилося понад 2 тис. нових закладів, повідомила агенція “Інтерфакс-Україна” співзасновник Національної ресторанної асоціації України Ольга Насонова.
«Точної статистики немає, т.к. вона зараз просто не ведеться, серед цих 7 тис. – заклади, що закрилися, і ті, про які немає даних (на окупованих територіях, у зонах обстрілів). Ринок зменшився приблизно на 25% порівняно з лютим 2022 року. У деяких областях падіння ринку становило понад 50% (Харківська, Миколаївська, Запорізька, Луганська області), У Київській, Одеській, Дніпропетровській областях – падіння до 30%», – сказала Насонова.
Водночас, за її словами, у західних областях спостерігається позитивна динаміка. У Львові та області кількість ресторанів та кафе зросла приблизно на 30%, у Закарпатській, Чернівецькій, Івано-Франківській областях відмічено зростання приблизно на 20%.
«До початку літа падіння ринку було значнішим. Але з червня почали відкриватися ресторани у Києві, а також у західних областях, загалом понад 2 тис. закладів. Найбільш інтенсивно розвивався ресторанний ринок у Львові – понад 500 нових закладів в області з початку війни. З усіх міст на Західній Україні Львів виявився найкосмополітичнішим і наповненим», – сказала Насонова.
За її словами, серед літніх відкриттів Львова були заклади «розкручених» мереж: Bao Casual (власник Тарас Середюк), «Остання Барикада» (Дмитро Борисов), низка франчайзингових закладів.
При цьому експерт зазначила, що некоректно говорити про релокацію ресторанів. «Насправді тих, хто по-справжньому перемістився, тобто. тих, хто перевіз обладнання, меблі та інше, одиниці. Частіше ресторан виявлявся просто знищеним, або на окупованій території, і вивозити не було чого. Тому відкривалися нові ресторани», – сказала Насонова.
На її думку, ресторанні інвестори почали розглядати міста на Західній Україні як вигідніші для запуску нового бізнесу. Що стосується експансії за кордон, то таких прикладів поки що небагато. “Планується відкриття “Чорноморки”, закладів Борисова, Сухомліна. Країни – Польща та Німеччина, але більше Польща. Там більше українців, і менталітет поляків ближчий до нашого», – сказала експерт.
Створена у 2021 році Національна ресторанна асоціація України (НРАУ) на травень 2022 року об’єднує понад 50 учасників, 450 ресторанів та кафе.
Україна в умовах повномасштабного російського військового вторгнення у січні-серпні 2022 року експортувала 59,4 тис. тонн молочних продуктів, що можна порівняти з показниками минулого року.
Як повідомляється на Facebook-сторінці асоціації “Український клуб аграрного бізнесу” (УКАБ) у понеділок, постачання молочної продукції на зовнішні ринки особливо стрімко зросло у серпні – до 12,7 тис. тонн, що вдвічі перевищує показники серпня 2021 року.
За даними УКАБ, у серпні 2022 року Україна експортувала 3,58 тис. тонн молока та вершків не згущених (зростання у три рази до червня), 3,26 тис. тонн молока та вершків згущених (вдвічі більше), 273 тонни маслянки (на 50% менше), 2,53 тис. тонн молочної сироватки (на 72% більше), 2,14 тис. тонн олії вершкового (у 3,5 рази більше), 1 тис. тонн сирів усіх видів (на 62% більше).
Крім того, за літо 2022 року (червень-серпень) Україна експортувала 31,5 тис. тонн молочних продуктів, що становить 52% фактичного експорту за вісім місяців цього року, а також на 40% більше ніж за аналогічний період 2021-го.
Найбільшими імпортерами української продукції за вісім місяців 2022 стали Молдова – 4,4 тис. тонн, Польща – 2,4 тис. тонн, Китай – 900 тонн.
Як зазначила УКАБ, імпорт молокопродуктів до України поступово скорочується. Так, за її даними, за вісім місяців імпортовано 42,3 тис. тонн, що на 37% менше, ніж торік. За серпень завезено 5 тис. тонн молочних продуктів, з яких більшість становили сири всіх видів (3,1 тис. тонн).
“За січень-серпень сальдо зовнішньої торгівлі пасивне і становить – $2,3 млн. Якщо у вересні темпи експорту залишаться такими самими, як і в серпні, то сальдо зовнішньої торгівлі може бути вже активним і спільна торгівля буде більш позитивною для роботи галузі”, – цитує асоціація експерта Максима Гопку.
Як повідомлялося, у травні 2022 року об’єднання “Союз молочних підприємств України” спрогнозувало, що цього року виробництво молока скоротиться на 13-16% – до 7,33-7,56 млн тонн з 8,73 млн 2021-го, глибина кризи у галузі визначатиметься розвитком бойових дій.
Очікується, що середнє споживання молока в Україні на душу населення за підсумками 2022 року зросте на 8% – з 212 кг у 2021 році до 229 кг у нинішньому через внутрішню та зовнішню міграцію населення.